СВОБОДЕН ИГРАЧ
Това е Свободния град.
Погледнете го тоя пич. Той е от тези с очилата.
А тези, които носят очила, са герои.
ДОБРЕ ДОШЛИ В СВОБОДНИЯ ГРАД
Те са нагли и безпринципни, и всъщност управляват този град.
Толкова си секси. - Знам.
Ето, видяхте ли? Колата дори не е негова.
Нито жената.
На тези с очилата им е позволено абсолютно всичко.
Вечно изпълняват някакви мисии, имат готини прически и дрехи...
За тях законите не важат.
Всъщност за тях законът е по-скоро нещо като насока.
И бас ловя, че няма да върне колата,
както и симпатичната дама.
За това ви говоря. Герой!
Казвам се Гай и живея в Рая.
Добро утро, Голди.
Винаги съм живял в Свободния град.
Имам си първи приятел, имам си златна рибка
и работя в банката. Какво повече да желае човек?
Неделята ще е топла и слънчева с леки, преваляващи престрелки.
Прекрасен ден за тен, но избягвайте плаж "Убиец" -
той ще бъде миниран и обстрелван от откраднатия...
Винаги започвам утрото си с най-вкусното кафе
на целия свят.
Стандартно със сметана и 2 захарчета. - Ти си магьосница.
Изненадващо горещо. Страхотно е!
Все едно губя девствеността си, само че в устата.
Благодаря ти, че го правиш с толкова любов.
Полицай Джони! - Хубав ден, Гай.
Не хубав, а страхотен ден!
Майко мила! Тия злодейки още ли не са продадени?
Днес е моят ден. - Казваш го всеки ден.
Ще се върна за тях.
ЗДРАВЕЙТЕ, ГАЙ! ИМАТЕ 187,03 ДОЛАРА
Още малко!
Това е най-великото кафе. Ще напиша песен за него.
Вече искам да танцувам на нея. - Не живот, а приказка.
Сякаш се носим по вълната. - На това се казва комфортен живот.
Здрасти, Джо!
Понеделници, нали, Джо?
Ти го каза, Гай. - Да.
В Свободния град си имам всичко...
Не хубав ден,
а страхотен ден.
... с изключение на едно.
Толкова са щастливи. - И ти ще откриеш сродната си душа.
Благодаря ти, приятелю.
Но сякаш я търся цяла вечност. Явно не ми е писано.
Всички на пода!
Знам какво момиче търся. - Нека налучкам.
Трябва да е духовита и да се изживява като поп дива?
Не ми излиза от главата. А и не искам, честно казано.
Никъде няма да ходи, знаеш ли защо? Защото тя не съществува.
Само във въображението ти е. - Това беше грубо, ставаш груб.
Без геройски постъпки и всичко ще приключи бързо.
После на по биричка на плажа? - Знаеш, че никога не отказвам.
Това се казва живот! - Говори ми.
Какво имаш? - Доказателство за секретно ниво.
Него търсиш, нали? - Имаш ли видео или скрийншот?
Не, но знам кой има. - И реши да ми губиш времето?
Леле, май много ти се играе.
Англичанка ли си или е гласов ефект? Може да си чукнем среща после.
Не горя от желание да видя мазето на майка ти.
Забавна си. То е тук, в бърлогата му.
Ако успееш да влезеш, търси видеоклип 56.
Имам питане - защо това видео е толкова важно?
Нищо важно - просто убива всеки, който ме пита за него.
Ясно, забавляваш се. Да, много смешно.
Леле, голяма фурия си.
Кажи де, за трупане на точки ли е или за опит?
Ето, че пак попита.
Видя ли маратонките на обирджията?
От обира в 14,30 ч. ли? - Не, от този в 16,00 ч.
Високи до глезена, с прекрасна мемори пяна.
Нищо не усетих, когато стъпка лицето ми.
Еха, животът в големия град е нещо несравнимо!
Май ще вали. - Някой виждал ли е котките ми?
Знаеш ли какво казват за теб?
"Само на Гай не му мигва окото, когато му стъпят на лицето."
Честно, държиш се все едно е нищо...
Не хубав, а страхотен ден!
Обичам тази песен.
Това е нещо ново.
Това е тя. - Коя?
Момичето от мечтите ми, Бъди. Тя съществува.
Трябва да говоря с нея. - Я чакай малко.
Тя носи очила. - И какво?
Как какво, знаеш, че тези с очилата не ни обръщат внимание.
Трябва да се пробвам. - Гай, Гай!
Гай, ами биричката на плажа?
Простете!
Ехо!
З А П И С
Очаквайте скоро! "Свободен град 2".
По-голям, по-брутален, по-труден!
Свободен град 2: Касапница. Поръчайте сега и вземете за подарък...
Приключи ли? - Извинете.
Затваряте ли вече? - Да.
Столовете не скачат сами по масите. Едно кафе и 4 часа нет, девойче.
Обичате я тази игра, а? Племенникът ми е пристрастен.
Май е зомбирала всички. - "Свободен град" ли?
Не, просто съдя издателя.
Трябват ми улики, скрити в играта, а и доста кодове...
Колко жалко, че затваряме и не мога да те изслушам.
Добро утро, Голди!
Стандартно със сметана и 2 захарчета.
Стандартно кафе със сметана и 2 захарчета.
Честно казано,
днес бих опитал капучино.
"Капучино", каква хубава дума. Направо се лее от устата.
Моля? - Искам да пия капучино.
Но вие винаги пиете стандартно кафе със сметана и 2 захарчета.
Както всички останали тук. Всеки ден, винаги.
Аз просто... - Май някой си го проси.
Полицай Джони. Реших да опитам нещо различно.
Какво пък толкова, нали?
Здравейте.
Спипах ли ви, а?
Кафе със сметана и 2 захарчета, моля.
Шегувах се.
Ама се хванахте, а? - Той се е шегувал!
Как ще се лиша от кафето на такъв гениален бариста.
Няма начин.
Ох, как пари.
Сякаш самият Господ ми умива езика
и преди да свърши, казва на баща ми:
"Признавам му, добър е!".
Благодаря ти. Полицай Джони!
Хубав ден, Гай.
Капучино.
Не хубав ден, а страхотен ден. Предполагам.
Всички на пода!
Без геройски постъпки и всичко ще приключи бързо.
Това е тя. - Вече го играхме.
Вчера се опита да я заговориш и не сработи, и няма да сработи.
Тя носи очила. На такива само път им правим.
Може и аз да си взема очила. - Какви ги дрънкаш?
Боже, какво ми става?
Здрасти! - Каза ли нещо?
Привет.
Ще са ми нужни очилата ви,
само за няколко минути.
Ти откачи ли? Върни се на мястото си.
Тоя е NPC, пречукай го.
Само за малко. - Чупката!
Не ме пипай!
Бъг ли имаш? Аз съм обирджията,
а ти си човекът, който лежи и го отнася.
Не ставай!
Лягай долу, казах! - Гай, не прави глупости.
Ти не си такъв. Ти не правиш такива неща.
Може би правя.
Какво му е на този...
Тъпа мисия. - Казах ти да го гръмнеш.
Ще ти ги върна. - Казах...
Гай?
Просто си почива.
Навеки! Човекът е мъртъв!
Просто спинка.
Ще ви оставя пушкалото точно пред вас,
за да си го вземете, когато се събудите.
Гай, къде отиваш?
нова мисия БАНКОВ ОБИР
Извинете.
Това виждате ли го?
Тримесечните отчети да са на бюрото ми до петък.
Газ, жребец!
Като прероден съм.
Губещ!
Какво става?
Колко много пари!
Маузер, виж това.
Какво има, Кийс? Какво да гледам?
На този потребител са му откраднали очилата
а след това са го убили, и то неигрови персонаж.
NPC? Това е невъзможно. - Именно.
Никой не може да ползва NPC за аватар.
Просто му изпържи задника и му забрани достъпа.
Опитах, но не го намирам.
Добър е, който и да е той.
Явно не търсиш добре, друже.
Доста ме бива в това. - Дай да те видим вътре.
Изберете герой. - Кийс, ти кой ще си?
Баналното - Ченгето стриптийзьор. Големи патлаци с огромни мустаци.
Долен мръсник - кефи ме. - Да питам ли ти какъв ще си?
С мустакато тяло, крещящо розов. Направо ще паднеш.
Вече се вцепених. - Тогава да действаме.
"ЗАЛА НА ИГРАЧИТЕ"
Стига бе, пич, Зайче? Не е ли малко прекалено?
Моля?
Извинявам се, Заек, не се засягай.
Ей, ти, 40-годишният девственик! Ела ми!
Капитан акани гащи. Идвай.
Точно ти, играча в синята ризка.
Синята? Май съм аз.
Здравейте, полицай... и заек.
Яка кожа. - Благодаря, ласкаете ме.
Как я взе?
Май си е наследствено. Така щастливо съм си роден.
Слушай, колагенче, явно не вдяваш. Така не може, има си правила.
NPC не хакват аватарите. - Забранено е!
Иначе играта започва да смърди! - Като кенеф!
Нищо не ви разбирам. - Сваляй кожата!
Как да сваля кожата си?
Сваляй я. Какво не е ясно?
Моля? - Сваляй всичко, лице персонаж.
Иначе ще те убием. - Защо?
И ще те пречукваме постоянно. - Ама защо?
Щом те научим кой си, загубен си!
Вижте, искам да ви съдействам,
но малко ме плашите.
Май някой си го проси. - Приключвай с него!
Не.
Покажи се, синя ризке.
"Остават ви 3 скока"
Мале, видя ли това? За малко да си изкарам акъла.
Идваме, синя ризке! - И ще те спипаме.
Чакайте, мога да обясня.
Намерих тези очила и сега виждам неща.
Неща, които ги няма, но всъщност ги има.
Знам, че звучи щуро, но е самата истина.
Може да бягаш, но не можеш да се скриеш.
Пич, никой не се изплъзва на Заека. Ние сме хищници от най-високо ниво.
Чупим кости, мачкаме и колим.
Прекалено високо!
Искаш да играем? Дръж се тогава.
Писна ми от игрички, Кийс. Време е за божия режим.
Екстра, давай. - Ето го, идва.
Боже, колко съм добър.
"Останаха ви 0 скока"
Времето ти изтече, касиерче!
ИЗХОД
Не!
"Костюм надувка"
Не мога да умра! Безсмъртен съм!
И така сърцераздирателната история на Синята ризка приключи. Край.
Няма логика. - Кое?
Проверих статистиката. Бройката на играчите не намаля.
Обикновен бъг, не го мисли. - Знам, знам, но е нов.
Само си трай пред Антоан. - Не трябва ли да му казваме всичко?
Не, сега го интересува единствено продължението на играта.
Или ще му е все тая, или ще си го изкара на нас.
Не разбирам, какво не ти е ясно?
И защо изобщо компютърен спец, дизайнер на инди игри като теб,
кисне тук, в отдел "Жалби"?
Това, Маузер, е дълга и жалка история за разбити мечти, разочарования
и много заеми за обучение. Няма да ти е интересна.
Дяволски си прав. Звучи като скучна и досадна история
за привилегиите на белите хора. Не казвай нищо на Антоан.
Това е като сбъдната мечта.
"Такъв е животът" е нещо като игра-аквариум,
в която хората не играят, а наблюдават действието.
Персонажите им трупат опит като общуват помежду си
и се развиват. Радваме се, че хората ще я видят.
Не е ли трогателно? Кийс дори не подозира, че е гений.
Не, всъщност геният е Мили.
Целият игрови модел го написа от нулата.
Да поговорим в личен план. Какво ви вдъхновява рано сутрин?
Стандартно кафе със сметана и 2 захарчета.
И... как се наричаше...
Да, жаждата за доказване. - Говори сериозно.
Ами вас? - Кодът.
Да, кодът. - Започва се.
Нулите и единиците са скрити послания. Аз не се смятам за програмист,
а за писател, който пише с единици и нули,
защото думите могат да са измамни, за разлика от нулите и единиците.
Нулите и единиците са готини.
И той е сериозен. - Така е.
Няма как да не попитам - личи си, че сте един за друг,
това прерасна ли в нещо повече? - Не.
Абсурд! Ние сме просто приятели.
Играта ви ще е издадена от "Сунами" - една от най-големите компании в света.
Да, невероятно е.
"Сунами", убедени ли сте? - Честно казано и аз се замислих,
но Мили има инстинкт за тези неща. - Антоан е неповторим.
Може да е безочлив и отблъскващ, но си разбира от работата.
Така повече хора ще оценят труда ни...
Боже, кои са тези млади наивници? - Сега крадец ли стана?
Какво е да работиш за Вселенския анус на ледените лайна?
Върви си, не бива да говорим. - Гузна съвест?
Не, Мили, забранено ми, както и да се виждам с теб.
Затова ще си гледам встрани, иначе ще загазя и може да ме уволни.
Кой, Антоан ли? Онзи, който ни открадна труда?
Не, откупи го и не го издаде. Не живей с миналото.
Забрави и продължи напред. - Как да стане? Ти успя ли?
Антоан ни открадна игровия модел и създаде свой тъп шутър.
Сигурна ли си, Мили? Защото лично аз не мисля така.
Играта ни беше сложна, красива и интересна.
А "Свободен град", освен популярен, е толкова тъп, че ми се реве.
Тогава спри да го защитаваш и ми помогни.
Събуди се, Кийс, той ни ограбва.
И сега лъже, за да не дели с нас заслужената слава и пари.
Открих доказателство. Видео в геймърска бърлога.
Моля те само да ме вкараш вътре.
Мили, знаеш, че не си ми безразлична...
Но трябва да си ходиш.
Днес ще е различно, Голди.
ИГРАЧ: МОЛОТОВ ЗАПИСАНИ ФАЙЛОВЕ
Какво гледаме?
Кой си ти? - Добре.
Видяхме се онзи ден. Вие си тананикахте готината песен.
О, да, взех те за NPC. Как ме откри?
Чаках си влака-убиец да мине и ви последвах.
Мамка му!
Може ли да дойда с теб?
"Да" ли чух?
Боже, какво стана?
Стана това, че ми прецака мисията.
Не, как стигнахме оттам до това тук?
Говориш за порталното оръжие? - Портално оръжие? Звучи скъпо.
Еха! Ти си някаква нова порода ръб. - Благодаря, ти също.
Завърти се. - Добре.
Това ли е Северния полюс? - Слушай, пич...
Гай. - Добре, Гай, все тая.
Респект за скина на NPC, но малко съм заета с една кражба.
Мога да ти помогна. - Работя сама.
Имаш прекрасни гранати. - Освен това,
за да ползваш нещо оттук, трябва да вдигнеш нивото.
Заяжда нещо. - Престани.
Да вдигна нивото ли? - Много си смотан.
Виждаш ли? Това е моето ниво.
А това е твоето.
Единицата добре ли е или зле?
На практика няма по-ниско ниво. - Как да го вдигна?
Ти сериозно ли? - Съвсем.
Знаеш, граби неща. - Да.
Шегуваш ли се? - Добре.
Трупай опит, оръжия... Остави го.
Пари. Това е Свободния град.
Граби магазините, кради коли, удряй минувачите, ще го разгадаеш.
Аз съм против ненужното насилие.
Признавам, че е като глътка свеж въздух.
Понякога забравям, че не всички дегенерати тук са социопати.
Благодаря ти.
Но светът не е толкова лош, нали?
Нямаш си представа.
Ако видиш онзи чеп, който го е създал - ще ме разбереш.
Имаш предвид Бог? Ти познаваш Бог?
И е чеп?
Казва се Антоан. И да, той е истински трол.
Троловете съществуват?
Слушай, не знам дали някой тук го ползва,
но можеш да печелиш точки и за добри дела.
Като героите? - Кротко, тигре.
Може да не убиваш, кради оръжията им. Това също вдига нивото.
Върви и бъди добрият герой. - Не, аз ще съм страхотният.
Браво, получаваш доживотен запас от девственост. Бягай сега.
Благодаря, чакай. Колко трябва да го вдигна?
Ще говорим, когато стигнеш 100. Чао засега.
Много повече е от едно. 99 пъти. - Чао, казах.
Добре.
Здрасти.
Благодаря, Гай.
НИВО 13
Добро утро, Голди. Добро утро, Голди.
Добро, скапано утро, Голди.
Ще ви кажа само три думи: играчът в синя риза.
Той вдига нивата за рекордно време, играейки добрия в играта.
Целият свят иска да знае кой е той.
Не знам кой е, но едно е ясно - той е най-печеният.
Тук отстранява Бийфовен с ниво 102 от клана Рагнарок.
Стига бе! - Кой е той?
Не знам, но е добър. - Да, адски добър е.
Прилича на NPC, но вдига нивата като луд, откачен добряк.
Този колоритен играч от играта "Свободен свят"
събира погледите на всички като добрия герой.
Пайпър? - Играчът в синята риза?
Правилен отговор - играчът в синята риза.
Кой е той или тя всъщност?
НИВО 67
Децата по целия свят са възхитени от Играча в синята риза!
Здравей, Хината! Страхотен костюм.
Не хубав, а страхотен ден!
Страхотен!
Ниво 102
Вижте кой реши да дойде на работа.
Къде изчезна? Щях да откача от притеснение.
Каква е тая риза, къде ти е яката? Другите копчета къде са?
И не си загащен. Изглеждаш небрежно и ужасно.
Тези мускули открадна ли ги, или някой те помпа?
Извинявай, че изчезнах, Бъд.
Трябваше да премисля някои неща. - Какви неща?
Не си тъпчи главата с глупости.
Спиш, ставаш, взимаш кафе и работиш. И така всеки ден.
Момичето. - О, Господи.
Говорих с нея. - Тази с очилата?
Да, аз общувах с една от очилатите и сега съм един от тях.
Представяш ли си?
Всички на пода! - Толкова си секси!
А ако ти кажа, че можеш да си нещо повече?
Да водиш пълноценен живот, да вземаш сам решенията...
Ало, задник! - Прекъсна общуването ни.
Пушката си е моя. - Тишинка.
Тези палета промениха живота ми. Сега е твой ред.
Стига, човече, ние не носим очила.
Вече носим.
Сега са мои. - Не е истина.
Сложи ги. - Не.
Животът не е поредица от случайни събития.
Сложи си очилата и сам ще се убедиш.
Ще видиш.
Хайде.
Не мога, ясно?
Съжалявам.
Тези ще ги задържа, пръдльо.
Сега чупката и да слушкаш. Темпо, темпо, темпо.
Тичай, флегмо.
А ти...
Извинявай.
Заслужаваш някой по-добър.
Може би някой положителен герой.
А трябва ли ми изобщо мъж?
Или това, да! Повечето са ужасни. - Определено.
Отвратителни са. Живей по своите правила.
Ти си най-добрият ми приятел, Бъди. Разбери, страхът е само избор.
Ще те чакам, ако размислиш.
Кийс, нашата Синя ризка е станал звезда.
Знам. - Кой ли е?
МИЛИ: ОТГОВОРИ! МОЛЯ ТЕ!
НАШИТЕ ДОКАЗАТЕЛСТВА СА В БЪРЛОГА.
НЯМА ДА СЕ СПРАВЯ САМА, ВЕЧЕ ОПИТАХ.
Тук съм.
Задължена съм ти, Кийс. - Добре, да сме наясно,
само ще ти отваря вратата.
Ако видеото доказва, че Антоан е използвал кода ни незаконно,
намери го и изчезвай.
В момента собственика на бърлогата граби бижутериен магазин в центъра.
Имаш пет минути.
Ти си.
По дяволите, Кийс, ти си магьосник.
Да, бе, седя на тоалетна чиния и крада чужди кодове.
Далеч съм от тази мисъл.
Винаги си се подценявал. Добре, че имаш мен.
Така, видеото трябва да е на стената в твое вляво.
Благодаря за помощта. - Моля, успех с доказателството.
Кийс, имам нужда помощ!
Заложил е капани на всички изходи. Мили, с вързани ръце съм.
Играчът в синята риза? - Всъщност е блуза.
Беше много яко, нали?
Изглеждаш много красива и това място е много готино.
Какво търсиш тук? - Щях да крада едно видео,
но сега се опитвам да оцелея.
На кого говориш?
Знаеш го - играчът с кожата на NPC.
Мили, там няма други играчи.
Чак ръката ме заболя.
Залегни!
Съжалявам, боже!
Много е яко!
Време е да си ходим.
Пистолет ли имаш в джоба? - Не.
Какво? - Имам два пистолета.
Съмнявам се това да лети.
Не. - Скачай.
МАУЗЕР: АНТОАН ИДВА!
СУНАМИ
Добро утро, плебеи! Ти си уволнен.
Според продавачите Кървавите зомбита са отблъскващи.
Режи, махай. Следващият.
Адвокатите, за делото... - Говори. По кое дело?
Мили, Мили Ръск? Споко, няма да се стигне до съд.
Защото няма доказателства, а бившият й партньор работи за мен.
Антоан, здравей, изглеждаш супер. Мислех, че си на "Бърнинг Мен".
Е, мислителю, дали съм там?
Не, не съм. Затваряй косматата си уста и слушай.
Знаеш ли я оная шушумига с аватара на NPC?
Да, наричаме го Синята ризка. Ще го разкараме.
Да не си посмял, народът му се кефи. Звезда е в социалките.
Даже ще го ползвам в "Свободен град 2".
Ей, арт издънките, искам ъпгрейд на Синята ризка.
Направете го убиец или нещо такова.
Едва смогваме с пренасянето на кожите от "Свободен град 1".
Майната им на кожите, няма да ги ползвам в новата версия.
Но, в рекламата обещаваш, че "Свободен град 2" ще е съвместим
и могат да ползват същите герои.
Обаче познай - тогава послъгах!
Антоан, играта е пълна с бъгове. Чакат ме километър жалби.
Съчувствам ти, но да прехвърлим старите играчи си е безумие.
Няма да стане.
Тогава просто да направим нова игра.
Моля? За какво ми е да правя нова,
като мога да пусна продължение? - За да е по-добра?
Името и продълженията са това, по което хората си падат.
Чакай да те питам: кефи ли те да ядеш КФС?
Не. - Ако те кефи КФС
и съм собственик на КФС, а знам че те кефи КФС,
защо ми е да отварям ресторант "Варената пуйка на Албакърки"?
Чаткаш ли, да не съм куку?
Просто ще надграждам, Кентъки Фрай Чикън-микън - част 2!
Вкуснотия. Искам две.
Защо тормозиш тази глава, реклама на шампоани с глупости?
"Свободен град 2" ще е джумаджия.
Няма такава дума.
Още ли не искаш да си програмист? Имаш нужните качества.
Не, благодаря, и тук съм си добре.
Очарователно, страхът от риска. Лично аз не го разбирам,
но ме устройва, щом не трябва да вадя повече кеш.
Антоан напуска сградата.
Кой е той?
Послушах те.
И го вдигнах.
Впечатляващо.
Защо го правиш изобщо?
Знам ли, чувствах се като в капан.
Целият ми живот беше някак...
Спрял.
Да. И тогава те срещнах.
Срещнах теб.
Кой си ти? - Аз съм Гай.
Не, кой си в действителност? - Пак съм Гай.
Всички тези неща, а и така бързо да вдигаш нивата,
вадейки среден пръст на целия свят. Как го правиш?
Никога не съм си вадил пръст.
Работиш в "Сунами", нали? - Не.
Вътрешен човек си. - Работя в банката.
Значи си талантлив хакер, който работи в банка?
Да, работя в банката. - Откъде взе тази кожа?
Цял живот си я имам... Защо всички ме питат това?
Знам ли, ти ми кажи?
Не, не, аз не правя такива неща.
Как се нарича това в момента?
Не знам, но не ти вярвам. - Стига де.
Няма значение. - Добре.
Все едно не се е случвало. - Супер.
Всеки си има тайни, нали? - Да, имаме си.
Обичаш ли сладолед?
Как съм пропуснала това място?
Това е тайното ни място.
Идваме тук с приятеля ми Бъди. Спокойно и безопасно е.
Логично.
Тук няма мисии.
Трябва да го опиташ. Сигурно ще ме сметнеш за луд,
но този ми е любим. Два, както обикновено, моля.
Дадено, Гай. - Има вкус на дъвка.
Не съм наред, нали? - Гай...
Марш от главата ми! Обожавам сладолед с вкус на дъвка.
Не ти вярвам. Подиграваш ми се. - Не, всички го мразят!
Аз го харесвам. - Аз скъсах с един за този сладолед.
Наздраве. - Наздраве.
Каква е тази физиономия? - Усещаш ли вкус?
Дали усещам? Сякаш езикът ми се люби със зората.
Преди това обичах кафе,
но в сравнение с това има вкус на горчиви сълзи.
Какво?
Нищо, забавен си.
Така ли? - Да.
Хуморът ти е малко странен, но на мен ми допада.
На мен страшно ми пада от странен хумор.
Даже знам един виц. Странно смешен, да го кажа ли?
Моля. - Добре.
Един гей и сакат в количка искали да пречукат едно малко бебе.
Сакатия казал на гея... - Стига. Спри!
Къде го научи? - На един грабеж.
Бандитът го разказа, шофьорът се засмя и сега го разказвам на всички.
Искаш ли съвет?
Не ползвай шегите на троловете от Свободния град.
Тролове? - Това люлки ли са?
Това е много странно.
Старите песни на Марая Кери, сладолед с вкус на дъвка, сега люлки.
Много странно. - Помислих си абсолютно същото.
В детството си обожавах люлките.
В семейството ми...
Отегчавам ли те? - Напротив, искам да чуя всичко.
В семейството ми да си отличник не беше достатъчно.
Трябваше да си първенецът,
и цялото това напрежение ме съсипваше.
Но когато се люлеех в задния двор...
Сещаш се за този миг,
когато си горе и политаш надолу. Как олекваш и се чувстваш...
... свободен. - Влюбен? Свободен, ти позна.
Откачено ли е, че искам да те целуна?
Искаш да ме целунеш? - Да.
Ужасно искам да те целуна.
Искаш да ме целунеш ужасно? - Да. Не!
Напротив, исках да те целуна хубаво.
Много съм задръстен, както виждаш. - Не, съвсем не си.
Ако знаеш как се прави - давай.
Знам как се прави.
Добре.
Започвам.
Леле!
Сто пъти по-яко е от сладолед!
Май някой чука на вратата. - На мен ли го казваш?
Прекарах си страхотно. Да се видим скоро пак?
Да, определено. - Този път в реалния свят.
Какво? Да, разбира се.
Хубаво. - Добре.
Чао, Молотов.
Между другото... истинското ми име е Мили.
А моето... Продължава да е Гай.
Мили, отвори. Мили, аз съм, Кийс. Отвори!
Мили, аз съм! Отваряй вратата!
Какво има? - Права беше.
Моля, влез.
Беше права, нашият код е в Свободния град. И Мили...
Той работи. - Знам, но нямаме доказателства.
Забрави това за момент.
Нашата игра "Такъв е животът", където героите се развиват,
променят и имат чувства... работи. - Кийс.
Изкуственият ни интелект прави "Свободен град" реалистичен и желан.
Може да има различен интерфейс - без водопади, пеперуди и еднорози,
героите да са други, което е логично,
но базовият код в играта е същият.
Нашият код. И Гай някак си е успял да еволюира.
Имаш предвид хакера в кожата на NPC? - Имам предвид това,
че Играчът в синята риза... - Да?
Не е жив играч, а алгоритъм, който се смята за жив.
На практика той е жив
и ще е първият доказан Изкуствен интелект.
Не! - Знам.
Не, не, не. - Да.
Гай, моят Гай? - Твой ли?
Това е прекрасно. - Не, катастрофа е.
Мили, кодът му е хиляда пъти по-голям от написаният.
Успяхме, Милс. Успяхме.
Това, което искахме да създадем, всъщност се случи.
Представяш ли си - NPC героите водят собствен живот?
Бариста се научи да прави капучино. Което не е лесно.
Аз не мога, млякото ми винаги е без пяна.
А Красавицата от играта написа мемоари,
осъждащи неравенството между половете и патриархата.
Вярно, наивни са, но това е жестоко. Трябва да празнуваме!
Не може да е истина. - Нали това искахме?
Оставих го да ме целуне!
Да.
Извинявай, кой те е целунал? - Гай.
Гай ли? - От толкова време не съм целувала
нормален мъж, а той се оказва измислен.
Няма бутон за целувки.
Той го намери.
Добре, обърка ме...
Тук не е ли горещо? - И успя да ме заинтригуваш.
Позволила си Изкуственият интелект от играта да те целуне...
Спри да го наричай така. Трябва да го видиш, Кийс.
Толкова е забавен, сладък и готин...
Боже, на глас ли го казах?
Нали не забравяш, че е на някъде на около 4 годинки?
Честно, това ли ти хрумна? - Честно.
Току-що го направи извратено.
Мили, това не е важно. Ако го видят, вземаш Нобелова награда.
Господи! - Какво?
Проклятие, няма да го видят. - Какво? Защо?
Антоан, естествено. Той е лъжец, лъже за нашия код,
както лъже, че играта ще е съвместима. Май лъже и за "Свободен град 1".
За какво говориш? - Гледай.
Виж, няма нито една мисия, място или персонаж от Свободен град 1.
Втора част не е продължение... - А замяна.
Именно. - И когато излезе в понеделник...
Играчът в синя риза, нашият код, всичко ще бъде изтрито.
Трябва да го спрем. Та това е изкуствен интелект.
Ще е чиста лудост.
Прецака ни.
Може и да имаме шанс, ако успеем да открием нашия код.
Това ще докаже, че го е използвал без лиценз.
Но трябва да го намерим, преди 2-ра част да излезе. Имаме 48 часа.
Търсих го, Кийс, много добре знаеш. - Да, знам.
Но сега, знаем кой е Синята риза, и той може да ни помогне.
Това означава да му кажа истината.
Мили, той ще изчезне, когато продължението излезе.
Целият му свят ще изчезне. Не би ли искала да го спасиш?
Заповядай. - Благодаря ти.
Гай! - Здравей. Как си?
Трябва да поговорим. - Какво ти е на гласа?
Къде е австралийският ти акцент? - Английски.
Знам как звучи австралийският.
Изключих гласовия филтър.
Сега съм си аз. - Хубаво.
Трябва да ти кажа нещо много важно.
Омъжена ли си? - Не.
Божичко!
Това би била най-лошата новина на света.
А може и да не е.
Искам да ти покажа нещо.
Добре.
Винаги съм се чудил какво има вътре.
Някой виждал ли е котките ми?
Виж, това е Филис. Винаги си губи котките.
А това е Джо, мой приятел. Познавам го.
Не разбирам. Какво е това място?
Не ми е лесно да го кажа, но този град е игра.
И на мен не ми е лесно да го кажа, но знам, че е игра.
Ти ме научи да я играя. - Да, научих те, прав си.
Но не само прилича на игра, а изцяло е игра.
Видео игра, нищо повече.
Значи целият свят е игра?
Да. - И всички ние сме играчи?
Не съвсем...
Аз съм играч, както и тези хора. Ние живеем в реалния свят,
а ти съществуваш само тук. Затова не можеш да напуснеш града.
Ние ви наричаме NPC.
NPC? Така ме наричаха полицаят и онова напомпано зайче.
Какво е NPC? - Наблюдавай.
МИСИЯ БАНКОВ ОБИР + 350 ТОЧКИ
Не разбирам? - Ти си неигрови персонаж.
Неигрови... - Част от фона.
Създаден си да правиш играта на реалните играчи по-забавна.
Да спрем за малко, искам да си изясня някои неща.
Доколкото те разбирам...
... аз не съществувам?
И целият този свят не съществува? А аз дори не съм главният герой,
а някакъв глупак, когото използват за фон?
Мили, защо ме нараняваш така? Та аз те обичам.
И това не е истина, просто така си програмиран.
Гай, изслушай ме.
Ще спрат играта след два дни. Завинаги.
Щом пуснат продължението, този град, всички вие, неигровите персонажи,
ще престанете да съществувате.
Цял живот търся нещо повече и тогава те срещнах.
И знаех, че е това, бях сигурен.
За един прекрасен миг бях щастлив.
Знам. - Нищо не знаеш.
Ти и аз сме различни.
Нали това ми каза, че сме различни?
Ти си истинска.
А аз какво съм, кажи ми?
Ти не си.
Не си.
Може и да не съм истински, но за един кратък момент...
... се почувствах доста жив.
Всичко е една лъжа!
Тримесечните отчети да са на бюрото ми до петък.
Тримесечните отчети? Много знаеш какво значи.
Еха, животът в големия град... - Ще те смачка като хлебарка!
Някой виждал ли е котките ми?
Не съм виждал котките ти, Фелис, но имам идея, от която ще полудееш.
Заключвай скапаната врата! Те няма как да се покатерят
по котешка пирамида и да врътнат ключето.
Защото нямат палци, Филис.
Нямат палци!
Не разбирате ли? Всички ли сте слепи?
Нищо от това няма смисъл! Всичко това е илюзия, ние сме илюзия.
Тази сграда не е истинска, улицата не е истинска!
Тази кола...
Полицай Джони! - Хубав ден, Гай.
Здрасти...
Влизай.
Взимай. - Благодаря.
Бъди, как би реагирал,
ако разбереш, че не си истински?
Как така? - Представи си, че не си.
Добре, а може ли да съм привидение?
Разбира се. - А как изглеждам, като сега ли?
Или облечен като труп... - Няма значение.
Униформен ли съм и с вратовръзка? - Подробностите не са важни.
Ясно, не съм привидение.
Малко е разочароващо, но схванах идеята.
Значи аз съм си аз, и сега се опитвам да помогна на приятел.
Тогава бих казал: какво като не съм истински?
Извинявай, как какво? - Да, какво от това?
Щом не сме истински, значи ли това, че не вършим нищо важно?
В какъв смисъл? Слушай, братле,
седя тук, с най-добрият си приятел и му помагам да се съвземе.
Може аз да не съм истински, но този миг е.
Точно тук и сега. Този миг е съвсем истински.
А какво по-истинско от това да помогнеш на любим човек?
Ако това не е истинско,
не знам кое е.
Познаваш ли другите пазачи?
Знам ги всичките, защо?
Защото, друже, ще си спретнем един не хубав ден,
а страхотен ден.
Гай, чий го дирим тук? - Търсим един видеоклип
за приятелката ми Мили. Изглеждам ли плашещо?
Намерил кого да пита - аз това не знам как се държи.
Имаш нещо, което ми трябва.
И ще ми го дадеш.
Как влязохте? - Лесно, познавам пазача.
Джими? - Казва се Луиджи.
Ако се беше понапънал да го запомниш, нямаше да те предаде.
Търся един видеоклип и ти ще ми го дадеш.
Чакай малко...
Ти Синята риза ли си? - Да, възможно е.
Мамка му, ти си Синята риза! - Да.
Обичам те! - Така ли?
Ти си моят герой, жесток си! Взимай каквото искаш.
Изчакай малко. Пичове, говори Ревенджамин Бътънс,
тук съм с Гай в бърлогата ми и сега ще ме граби.
Ще кажеш ли нещо на моите последователи?
Какво? - Супер, чуйте това,
Гай търси записа как стигам до тайното ниво.
На кого говориш?
Извинявай.
Просто е толкова в твой стил. - Нали?
Печен си.
Опитахте се да ме ограбите с тая Молотов, нали?
Тя се казва Мили. - Да, чакай, коя?
Мисля, че се справяме много добре. - Знам.
Ще се пръсна от кеф - извадих пистолета от кобура.
Направо сме огън.
След записа закърпиха бъга и не се е повтарял.
Май само аз съм го виждал.
Дръж, скивай го. Много е яко, изцяло нов свят е.
Това ли е видеоклипът? - Да.
Мога ли да те помоля нещо?
Моля те, само едно. - Добре.
Ако кажеш крилатата ми реплика, направо ще ми гризат банана.
Обичам банани. - Едва ли точно този.
Точно този. - Добре, яко, сега кажи:
знаеш ли какво следва? - Знаеш ли какво следва?
Знаеш ли какво следва?
Следват кървища, мамче!
Следват... Не мога да го кажа.
Споко, аз ще го кажа. Знаеш ли какво следва?
Не. - Следват кърви... Мамо!
Сега ли намери да чистиш?
Тъкмо казвах репликата си, излагаш ме пред всички!
Боже! - Бог на 22 е живял отделно!
Извинявай, Гай. - Благодаря, г-н Бътънс, ще си вървим.
А, не, трябва да ме пречукате. - Моля?
Моля ви, убийте ме. Изпари ме, татенце, давай.
Не, спри, моля те. Ние сме против насилието.
Аз съм добрият герой. - Какво каза?
Това ме подмокря. - Бъркаш.
Усещам, че го искаш. - Бъди, помагай.
Глътнах си граматиката. - Знам какво искаш, знам.
Не го искам. - Напротив.
Игриви ръчички имаш. - Да.
Казах ти, че знам какво искаш.
Искаш танца на Свободния град - Сърбежът на писито!
Да, искаш го. Доста е мръснишки.
А ръкавицата на Танос?
После Танос - щрак!
Това не боли ли? - Да, малко.
Неделна разходка? - Хубав дом имаш.
А танца на кобрата? Не? Без кобрата?
Чао, г-н Бътънс. - Хайде де, направи една чупка.
Мамо, не ми пипай чорапа!
Кълна се, че ако го пипнеш, цял живот ще се лекуваш!
Това е късметлийският ми чорап! Не ми го пипай!
Мили, моля те, излез от тази стояща кома.
Знам, че този свят е само игра за теб. Идваш и си тръгваш,
но аз си имам само това място и тези хора.
Ако можем да го спасим, искам да помогна.
Но трябва да се събудиш, моля те.
Прости ми, че избягах...
Гай?
Това бе плашещо! Ужасно е. - Знам, извинявай.
Виж, може да си бил част от фона, също като мен,
но вече няма да сме.
Нося ти подарък.
Нямах време да го опаковам.
Какво?
Твърди се, че всяка година над милиард NPC персонажа умират.
Ако трябва да съм честен, половината са мои жертви.
Когато ми е скучно, гърмя по всички второстепенни герои.
После си развявам макарите над труповете им.
Никой не знае кой е Синята риза, но едно е сигурно -
той промени мнението ми за NPC.
Замисълът на играта не е да има добри герои.
Много е сладък. Лице, тяло, всичко му е яко.
И, честно казано, струва ми се, че не сме били прави за NPC.
Синята риза е типичен пример, че можем да бъдем каквито пожелаем.
Той е емблема, ако ме разбирате. Припомня ни, че няма невъзможни неща.
И е побъркващо секси. - Абсолютно, ще му схрускам пикселите.
Трябва да вземаме пример от него и да спрем да убиваме.
Мъртъв е, чувате ли? Дайте го този Гай.
Вади го на екрана.
Покажи ми го, ето го.
Да... Ето те, скапан добродетел.
Нали го харесвахте? - Думичка да не съм чул!
Всички висят в "Туич" и "Тубата" и гледат тоя рапон,
и знаете ли какво не правят? Не купуват "Свободен град 2"!
Продажбите спаднаха с 16%. - 60%.
60, скапана работа. Играта излиза след 48 часа.
Да, като вирус е.
Да, от който хемороидите ми скочиха на топките.
Паразит!
Тези глупости за добряка само ни пречат на продажбите.
Изпържете го. Все едно кой е, изтрийте го!
Не можеш. - Каза ли нещо?
Не можеш. - Защо?
Защото не е хакер, Антоан, а NPC.
Искаш да кажеш, че митът за разумния NPC е истина?
Да, не знам защо или как, но е истина.
Какво да правя?
Добре, нека помисля.
Какво да правя? Измислих го!
Щом не можем да го чупим от играта, да му сдухаме мозъка, мислете.
Хайде, народе, мисли. - Можете да рестартираме сървъра.
Говори. - Ако рестартираме сървъра,
той ще се върне в изходния си код.
Решението! - Антоан, така ще ликвидираш
първия потвърден Изкуствен интелект.
Тихо, пухчо.
Този ми папка парите. Ако ще да е Арнолд Шварцен-Вейдър.
Терминирай го! Рестартирай.
Не го прави. - Рестартираме!
Има много подвижно тяло. - Личи си.
Къде съм? Този свят е нещо ново. Това нещо като рай ли е?
Господи, това е. Това е нашата игра.
Това доказва, че е ползвал нашият код.
Нямаш представа откога го търся.
Виждал съм това място. - Какво?
Да. - Как е възможно да си го виждал?
НЯМА ВРЪЗКА С БАЗАТА ДАННИ
Мили? Мили.
Готово. "Свободен град" е извън строя.
Какво стана?
Сбогом, Синя ризке.
РЕСТАРТИРАНЕ...
"СВОБОДЕН ГРАД" РЕСТАРТИРА
Хайде, хайде де.
Добро утро, Голди!
Очаква ни горещ фронт от оръжейна стрелба,
който следобед ще премине в леко клане.
Вадете чадърите, защото до сряда сутрин ще се лее невинна кръв.
Защо пишат, че има силно и слабо кафе? - Никой не знае.
Не хубав, а страхотен ден! - Гай, да поговорим?
Тоя цайс защо те нарича по име? - Не знам, не спирай.
Стига, Гай, познаваш ме. Спомни си за това.
Каза, че си виждал мястото. Трябва знам къде е.
Изтриха данните, но то е в главата ти. Опитай да си спомниш.
Много е важно.
Моля те, Гай, спомни си сладоледа, люлките.
Моят Гай си пада по люлеенето. - На крайбрежната има люлки.
Били ли сте там? - Да, и ядохме сладолед от дъвка.
Божичко, този ми е любимият.
Обожава го. - Да, знам.
Ядохме го заедно. Спомняш ли си?
Моля те, Гай, ти си последната ми надежда.
Съжалявам госпожо, явно ме бъркате с някого.
Не хубав, а страхотен ден!
З А П И С
Ало? - Открих нещо.
Прегледах кода на Гай и определено е останало нещо.
Дори сега, след изтриването.
И какво, Гай беше един на милиард. Не можем да го пресъздадем.
Опитах, но ти беше прав, това е краят. - Не, Мили, не ме чуваш.
Рестартирането не е изтрило кода му. Докато сървърите работят, ще е там.
Интелектът оцеля, чака да го пробудим. - Видях го, Кийс, нищо не помни.
Пратих ти лог файловете. Прегледай ги, всичко е там.
Така, малко предистория -
Гай е непредвидим персонаж, което се дължи изцяло на нашия код.
Пленник е на Свободния град, живеещ в един порочен кръг.
Но нещо променя целия му живот и той оживява, въпросът е - какво?
И тогава ми проблесна. Имаше един герой в "Такъв е животът",
кръстих го "Мечтател".
Персонажът му се градеше върху несподелената любов.
Такъв беше поведенческият му модел. Той трябваше да е позитивен
и вечно търсещ момичето на мечтите си.
А кое момиче е по-достойно за тази роля от това,
което винаги е до мен? Ти.
И ето, че той те среща в Свободния град
и светът му се преобръща.
Вижда светлината. Сетивата му оживяват.
Той оживява.
Ти го промени, Мили.
Промени кода му и съм убеден, че пак ще успееш.
Ти му вдъхна живот, Мили.
Съживи го.
Той е жив, защото срещна...
Не хубав, а страхотен ден!
Всички на пода!
Без геройски постъпки и всичко ще приключи бързо.
Всички, освен теб.
Врата, врата, врата... и се ударих. Моля ви, имам златна рибка.
Престани Гай, за заложник отделят три куки.
Куки? За риба ли отиваме?
В теб има нещо. - Не искам нищо в мен.
Забили са те в тази банка като роб. - Обичам банката си.
Ти заслужаваш повече. - Като инфаркт?
Гай, спомни си. - Откъде знаете името ми?
Сложи си ги. - А ако не искам?
Разбира се, ти решаваш. - Добре де.
БАНКОВ ОБИР
Какво става?
Това вълшебни очила ли са? - Слушай внимателно.
След 24 часа този свят и всички в него ще изчезнат завинаги.
Мога ли да си ходя? Даже не видях лицето ви.
Тоест, видях го, но не достатъчно, за да го опиша.
Много съм зле в тези неща.
Майната му! - На кого?
Спомних си.
Радвам се, че се върна. - Не, този път помня всичко.
Последвай ме.
Толкова често го правя, че забравих защо го правя.
Виждаш ли? Гледай внимателно.
Божичко.
Не мога да повярвам! Антоан е заличил образа на играта ни,
но е забравил за отраженията.
Тя е някъде там, Гай, просто не я виждаме.
Трябва да стигнем там и ще го докажем. - Водата пречи, вече опитах.
Трябва ни помощ.
Антоан го е скрил на толкова очевидно и недостъпно място?
Той няма мозък за подобна хитрост. - Кийс, не се разсейвай.
Съдейки по отражението, това е някъде на южния хоризонт,
но играта не допуска по-далеч от плажа.
Не можеш ли да пробиеш защитата? - Трябва ни мост.
Отиди на плаж "Убиец". Аз ще се погрижа.
И, Мили, пази се.
Антоан може да е задник, но не е тъп.
Научи ли, няма да пести сили. - Прав си.
Здрасти, Мили, и ти, невидими човече.
Хрумна ми нещо. А ако няма какво да изтриват?
Хайде, всички да се съберем.
Благодаря, че се отзовахте.
Всички ме познавате, аз съм Гай. - Здравей, Гай.
Здрасти.
Повиках ви да ви кажа нещо, което е трудно за разбиране
или невъзможно за разбиране.
Не ви ли писна да сте на заден план?
Не ви ли писна да ви стрелят? - Определено.
Да сте заложници, да ви газят? - Писна ни!
Да ви грабят, мушкат и ползват за щит? - Писна ни да ни мушкат!
Бъди! - Извинявай.
Накъде биеш, Гай? - Опитвам се да ви кажа,
че можете да живеете и друг живот. - Но как?
Като свалиш ръцете, например. - Да.
Давай, можеш.
Напъни малко, почти се получи.
Не, не мога. Не ми е комфортно така.
Плюс това, така спестявам време, когато изскочи някой с оръжие.
Освен ако такъв никога не се появи.
Какво? - Винаги има някой с оръжие.
Пълно е с такива.
Ако ви кажа, че не е задължително да живеем в опасен свят?
Ами, ако можем да го променим?
Мили, колко банкови обири дневно имате във вашия свят?
Много рядко, Гай.
Ами труповете?
По колко са на час? - Не съм виждала трупове, Гай.
Ами насилието? При вас така ли разстрелват хората?
Всъщност това се е превърнало в епидемия.
Не очаквах това. - Издънка, но е истина.
Накратко, не е нужно да сме пешките в живота...
Можем да бъдем каквито поискаме. - Но не като теб, Гай.
Тук много грешиш.
Аз и ти сме еднакви. - Какво?
Всички сте като мен и се развивате.
Писна ми цял живот да варя кафе. Искам...
Капучино. - Да променя света!
Още по-добре. - И газиран чай.
О, да! - Давай, момиче.
Ако можех да разцепя водата, щях да ви отведа в един друг свят,
където няма да сме роби, а сами ще решаваме съдбите си.
Но трябва де се борим и да сме единни!
Цял живот живеете по чужди правила, но днес всичко ще се промени.
Дори не знам какво става, но е страхотно!
Страхотно е! - Хайде, хора, да се прегърнем.
Всички на пода!
Ехо?
Къде изчезнаха всички?
Д Н Е С
Къде са всички NPC?
Играя Свободен град от 3 години и за пръв път виждам подобно нещо.
Досега не ми пукаше, ако някой NPC го няма.
Не знам дали от "Редит" са прави,
но там някои твърдят, че Синята риза дори не е човек,
а Изкуствен интелект. - Изкуствен?
Истински Изкуствен интелект. Сещате се, жив.
Затова Синята риза е толкова популярен.
Антоан, ако гледаш това, моля те, поправи играта
и ни върни Синята риза. - Майко мила!
Антоан, виж това.
Опитахте се да ме ограбите с тази Молотов, нали?
Тя се казва Мили.
Пипнах го! Мой си!
Маузер, дай ми го.
Бързичко. Да, ето го.
Обикалят града с играч на име Молотов.
По-известна, като Мили Ръск.
Партньорът на Кийс? - Да.
Същата, която ме съди за глупости. Иска пай от компанията ми.
Чупи я. - Опитвам се,
но явно ползва прокси, не я намирам. Бива си я.
Тогава я пречукай в играта. Точно така, чу ме.
Изпари я, прати по петите й 5 куки да я издухат!
Само че няма да стане. Не разполагаме с такива.
Какви ги дрънкаш? - Нямаме никаква отбрана.
Нямаме полиция, нито армия. Нищичко.
Това се опитах да ви кажа.
Сякаш всички NPC са обявили стачка.
Дълго лате с двойна пяна, разбито овесено мляко и канела.
За мен е. Благодаря! - Пак заповядай.
Разбий ги, Гай!
Това е някакъв компютърен бунт.
Нищо подобно. Само ме дразнят, това им е целта.
Само че познай, ние ще ги избием. Забрани им всички изходи, нека мрат.
Но така играчите няма да могат да се върнат в играта и ще откачат.
Не ми дреме.
Сър, това означава ли, че часът настъпи?
Ти какво, на приятел ли ми се правиш? Да не реши, че сме първи дружки?
Да, винаги съм го искал. - Супер, значи сме отбор.
Чакай, трябва ни крилата реплика. На три - едно, две, три...
Марш да работиш!
Намерете ми Кийс.
Хайде, народе, нали го чухте? Часът настъпи.
Това не ми харесва.
Знае накъде отиваме.
Мой е, спокойно.
Искаш да си играем? Цункай тая кола.
Заекът е по петите ти. Хищник от най-високо ниво.
Наблюдавайте как ще го смажа като гнида.
Хайде, хайде. Кийс, няма да откажем малко помощ.
Проклятие! Добре, кой го направи? Кой беше?
Не се закачайте с мен, ей! Буквално ще гръмна от напрежение!
По-бързо!
Говорих с охраната. Кийс не е напускал сградата.
Звучиш доволен. Значи да си ходим, а? - Разбрах намека, отивам да го търся.
Нямам понятие накъде отиват.
Аз имам. Към южния бряг на плажа "Убиец".
Няма логика. Там няма нищо, освен вода.
Играта не допуска да се продължи.
Освен ако там има нещо.
Антоан, има ли нещо там?
Майната му, арт издънките,
пускайте Пича. - Още не е завършен.
Аз съм го правил, идеален е. Пускайте Пича.
Действайте. Нищо, че е пълен идиот и не е дописан.
Вкарвайте го в играта.
П И Ч А Зареждане...
И сега накъде? - Чакаме Кийс да ни уреди мост.
Идваш да си прибереш ножовете, които заби в гърба ми ли, брато?
През цялото време си помагал на Мили Ръск да открие твоя модел.
Кой модел, Антоан? Нали не си ползвал нашия код?
Щом не си го използвал, какво да прави нашият модел в играта?
Или пропускам нещо?
Оставете ни.
Хубаво, Кийс.
Да сложим картите на масата. Тъпата ви игра щеше да се провали.
Няма как да го знаеш. - О, знам го.
Видях цифрите, прогнозата, целевите групи.
Замислял ли си се някога, че има по-важни неща от цифрите?
Кое е по-важно от цифрите? Парите ли?
Нека те открехна, парите са цифри. Цифрите владеят света.
Трябва да ми благодариш. - Да ти благодаря?
За това, че печелиш на наш гръб?
Ти вече избра страна, млади падуан.
Време е да заемеш мястото си до императора.
Схващаш ли, брато?
Да, схващам, брато.
И ето какво ще ти кажа.
Благодаря, Кийс.
И какво направи?
Антоан, май някой ни хакна.
Смятах те за по-умен, Кийс. Ясно ти е, че си уволнен.
А ти? Тази защо още е в играта?
Трий всички! - Да изтрия всички играчи?
Трий ги от играта! Веднага! Затрий всички акаунти.
И къде се губи Пича? Охрана!
Разкарайте тоя боклук.
Гай! - Мили!
Изкарват ме от играта. - Какво става?
Всички разчитат на теб. Не спирай.
Чакай, ще те видя ли пак? - Само ако прекосиш моста.
Покажи на света играта ни това ще е краят на Антоан.
Ще успея.
Какво става?
Какво се случва?
Добре, запомнете този момент, преди да ни уволнят.
"Крилата реплика"!
Крилата реплика? - Нямах време да я измисля.
Обаче, "Крилата реплика" е доста яка крилата реплика.
Ставай, Гай, ставай.
А, не, не, не!
Гай, идвам да те спася!
А този кой е? - Не знам.
Велик е.
Прилича на теб, но е много по-готин.
Много, много по-готин. - Благодаря.
Това не беше комплимент. - Не бих го докосвал, Бъди.
Защо, какво ще ми направи? Нямаш против, нали?
Аз съм и твой приятел.
Май се готви да те... удари.
Здрава ръка има, но пък мека. - Дръж се мъжки.
Добре, до после. Леле, вдигна ме като перце!
Не, не, не!
Ставай, Гай!
Играта приключи, "крилата реплика"! - Не знам какво означава.
Хайде, човече, ставай.
Ставай.
Обожавам три неща -
да ритам задници, "да допиша второ, и нещо трето".
Мамка му!
Активирай фаталния удар. Сбогом, Гай!
По дяволите, фаталният удар.
Ставай! - Мамо, ще ползва фаталния удар!
Ставай, Гай.
Що за глупости?
Това беше яко!
Момент, това... - Това...
Да! Това е светлинен меч, пич.
Това светлинен меч ли е? - Да.
Гай!
Да! - Да! Браво, ставай, Гай.
Готов си. Виждаш ли ги?
Навсякъде е пълно с блещукащи нещица, нали?
Върви да ги хванеш. Тези малки вкуснотийки.
Да, определено не те бива в танците.
Вдишай свободата, подобрен аз.
Идвай. - Къде отиваме?
Не трябва да преминат моста.
Значи си с мен до края? - Нямам представа какво става,
но естествено, че съм с теб.
Да действаме!
СЪРВЪРНО ПОМЕЩЕНИЕ
КИЙС: СЪРВЪРИТЕ!
Антоан, ще ми обясниш ли какво търсим тук?
Къде са сървърите на "Свободен град 1"?
Антоан, какво си намислил?
Ако преминат хоризонта и стигнат до модела съм прецакан!
Значи наистина си им свил кода? - Добро утро, генийче.
Къде са сървърите? - Ето ги, обаче нещо не разбирам...
Този? - Да, как си...
Тичай!
Антоан!
Престани!
Полицай Джони!
На кой сървър са океанът и мостът?
Ако ти кажа, ще го унищожиш. - Да, защото играта си е моя.
Само че не е. Това е играта на Кийс.
Ти просто си я откраднал. И познай, Кийс ми е дружка.
Охрана, изведи този бивш служител от сградата.
Ти нямаш ли си име?
Гай! - Бъди!
Не спирай, продължавай без мен.
Цял живот се страхувах,
но вече не ме е страх.
Съжалявам.
Но не и аз.
За пръв път се чувствам истински щастлив.
Премини моста.
Докажи, че сме важни.
Този пазач там, той е истинският герой.
Ти успя!
Майната ти, Антоан!
Антоан, спри!
Всичко свърши.
Той го намери.
Открил е оригиналната версия на играта ви и сега светът ще я види.
Това ще ти спечели делото, нали?
Вероятно. - Готино.
Обаче познай, познай...
Ето го твоето безценно ковчеже.
Парченцето оцелял Свободен град и всичките ти фонови приятели,
както и цифровото ти гадже.
Последният сървър.
Искам само да спася света, който създадох и всички тези хора.
И каква е далаверата за Антоан? - Всички останало.
В смисъл? Обясни ми като на идиот. - Получаваш правата над кода
и всички печалби срещу остатъка от Свободен град.
Нека изградя собствен свят от него. - Ами Свободен град 2 или 3?
Или производните им? - Твои са, само остави брадвата.
Това ще е най-тъпата сделка сред всички тъпи сделки на света.
Така ще изгубиш милиони долари. Кой нормален би го направил?
С Кийс създадохме нещо велико
и не ми трябват пари или слава, за да се доказвам.
Писна ми да ти играя играта, Антоан.
Време е да играя моята.
Съгласен?
Последни новини, разочароващи за някои.
Продажбите на "Свободен град 2" се сринаха
след многобройните оплаквания за грешки в кода и лаг в играта.
Проблемите нямат край за основателя на "Сунами" Антоан Ховачелик.
Проблеми. Проблеми без край.
Нямаме време за злорадстване. - Аз съм жертва!
Относно работата, преди малко удвоихме броя на посетителите.
Кой би си се сетил, че хората ще искат
да се грижат за персонажите в играта, вместо да ги убиват?
О, да, ние се сетихме. - Да.
Много си сладък, когато се хвалиш.
Междувременно, инди играта "Свободен живот"
завладява все по-голяма аудитория.
Играчите буквално се редят на опашка за играта-аквариум,
където мирно съжителстват с неповторимата Синя риза,
който вече не е второстепенен герой.
Милс...
Да отидем за кафе?
Мисля да се връщам в играта.
Кафе? - Добре, както искаш.
Аз ще ти взема. - Кийс...
Знам. Стандартно с 2 захарчета и сметана.
Здрасти, Ранди, Милтън.
С нетърпение очаквах срещата ни.
Да, напоследък нещата не вървяха по план.
За разлика от тук, където ядем безплатен сладолед от дъвка на корем.
Здравейте.
Слушай, Гай...
По-трудно е, отколкото смятах.
Нека го кажа вместо теб.
Гай...
Ти си романтик и половина.
Любовта ти към сините ризи и даровитите певици
е изключително секси притегателна,
но не мога цял живот да съм до теб.
Създадох този свят,
но не мога да живея в него.
Видя ли? Не беше трудно.
Какво си решил да правиш?
Каквото си искам. Благодарение на теб.
Животът ми вече не е капан. Както и твоят.
Обичам те, Мили.
Може и така да съм програмиран, но нека ти кажа нещо -
все пак някой ме е програмирал.
Аз съм нищо повече от любовната му бележка.
И някъде там е нейният автор.
Ти му вдъхна живот. Съживи го.
Той е жив, защото срещна човека, за когото мечтае цял живот.
Исках всичко да е реалистично,
затова я създадох...
като теб.
Той мечтае за това момиче,
за което мечтая и аз.
Затова тя обича сладолед с вкус на дъвка, люлките,
и има онзи странен, но ужасно сладък навик
да си подпява един стар хит на Марая Кери.
Пее си го постоянно, като на запис.
Най-сетне!
Кийс.
Какво...
Добре ли си, малък Гай? Изглеждаш "прилагателно".
Супер съм. Свали ме на земята.
Благодаря, много си внимателен.
Добре съм, и ти си готин.
Просто тъгувам по приятеля си.
Всеки ден се разхождахме, както сега.
Само че той носеше ризи и не говореше членоразделно.
Вдигам челно разделно от лежанка. - Добре, но имах друго предвид.
"По-силен смях"!
Гай?
Бъди! - Не!
Боже мой, Гай! - Бъди, значи не си мъртъв!
Не съм! В един момент съм на онзи откачен мост,
мислейки, че сладкият ми живот приключи,
а в следващия сред някакъв шантав приказен прашец.
За финал попадам в тава късче от рая.
Човече, тук е страхотно!
А преди няколко дни яздих кентавър.
Вярваш или не, това е получовек, полу-кон,
сещаш се - кентавър, и го яздих! - Аз също яздих Пича!
"Приятелски жест"! - Харесва те!
Хайде, ела ми!
Прегръдка? - Идвам.
Не, аз идвам. - Не, аз.
Придърпвам те.
Приятелю, колко ми липсваше!
Защо не си в банката?
Тук няма банка. - Какво ще правим тогава?
Каквото си поискаме.
Здрасти. - Здравей, Гай.
Превод и субтитри Наталия Георгиева
© 2021 Translator's Heaven subs.sab.bz
Искате да правите субтитри? Заповядайте при нас: subs.sab.bz